1

T. G. Masaryk, Ludwig von Mises a klasický

liberalismus

Hynek Řihák

Institut Eugena von Böhm-Bawerka 2015 (2019)

Brno

Texty z této publikace jsou volně šiřitelné.

Publikace nevznikla s podporou veřejných dotací a grantů. Publikace nebyla podpořena státem,

samosprávou ani EU.

Unrestricted

2

Předmluva

Podstatně rozšířený původní článek o T. G. Masarykovi, Ludwigu von Misesovi a

klasickém liberalismu. Původní článek vyšel v prosinci roku 2010 a lednu roku 2011 na

webu www.mises.cz. Pokud váháte, zda byl Masaryk spíše klasický liberál anebo spíše

socialista, tak čtěte dále. Nicméně už teď můžeme uvést, že Masaryk se blížil spíše tomu

druhému, byť v duchu intervencionismu či fabiánského socialismu. Domnívám se, že je

dobré znát Masarykovo dílo, protože Masaryk byl jedním ze spolutvůrců Evropy tak, jak ji

dnes známe.

Třebíč, 3. ledna 2014

Unrestricted

3

I. DÍL

Úvod

Jméno prvního československého prezidenta bývá někdy spojováno s liberalismem či

naopak s jeho kritikou, a to je zřejmě důvod, proč na téma Masaryk a liberalismus vznikl

už nejeden článek (Dokulil, Znoj aj.). V dnešní době je ovšem pojem liberalismus chápan

velmi široce, jak na to správně poukazuje třeba ve své stati Masaryk a liberalismus M.

Dokulil [1]. Proto jsou i výše zmíněné články pojaty poměrně široce. V tomto trojdílném

příspěvku proto prozkoumáme Masarykovy názory a postoje jen z pohledu klasického

liberalismu. Budeme se snažit určit nakolik byl nebo nebyl Masaryk klasický liberál. Takto

můžeme také zároveň zjistit, nakolik byl nebo nebyl socialista (případně

intervencionista). Podkladem pro srovnání nám bude převážně kniha Liberalismus od

Ludwiga von Misese. Misesův Liberalismus není jediné relevantní dílo na téma klasický

liberalismus. Výhodou však je, že Mises se narodil (roku 1881 a Masaryk roku 1850) ve

stejném státě jako Masaryk (dualismus pomíjíme) a ovlivnily ho a zabýval se podobnými

problémy. Navíc Misesův Liberalismus se (dle Wikipedie) dočkal již 5 anglických a 2

německých vydání. Před tím než postoupíme dále, je nutné upozornit na jedno možné

úskalí. Masaryk žil velmi dlouho a byl publikačně velmi činný. Jeho názory a postoje se

tak mohly (musely) v čase vyvíjet a měnit, a to i přesto, že jeho zásady zůstávaly dost

pevné. Je proto možné, že níže uvedené názory a postoje mohly projít časem změnou,

která je autorovi neznámá. Většinou zde budeme prezentovat názory a postoje z druhé

poloviny Masarykova života. V tomto příspěvku se nebudeme zabývat tím, zda je klasický

liberalismus dobrý nebo špatný. Kdykoliv bude níže v textu uvedeno slovo liberalismus

bez přívlastku, budeme mít na mysli liberalismus klasický.

Unrestricted

4

1. Liberalismus, socialismus, svoboda myšlení a tisku

Masaryk se několikrát přímo vyjadřoval k liberalismu. Již před 1. světovou válkou se mu

tento ideový a sociálně-politický směr jevil jako zcela překonaný [2]. Masaryk však na

liberalismu kritizoval především jeho náboženský indiferentismus. Liberalismus měl

popírat náboženství a etiku, smysl životní a kulturní a spolu (v různé míře) se

socialismem a anarchismem měl hlásat svévoli a egoismus člověka, vyústěním pak měl

být nihilismus [3]. Krátce řečeno: “Liberalismus měl a má také nechuť k morálce.” [4]. Ve

srovnání s tímto tvrdí Mises následující: “Liberalismus hlásá snášenlivost vůči každé

víře…, nikoliv z lhostejnosti k těmto ‘vyšším’ věcem, ale z přesvědčení, že nade vším a

nad všemi musí stát zajištění míru uvnitř společnosti.” Dle Misese však má být

liberalismus nesnášenlivý vůči nesnášenlivosti každého druhu - tedy i nesnášenlivosti

náboženské [5].

Masaryk byl podobně jako klasičtí liberálové pro svobodu myšlení [6]. To byl také důvod,

proč byl pro odluku státu a církve [7] a podobně jako klasičtí liberálové se zastával

nekonfesijních škol [8]. Masaryk také tvrdil, že společnost je složena z individuí, která

nelze rozpustit v pojmu kolektiv. Neuznával kolektivní vědomí, univerzální či obecnou

vůli atd. [9]. Byl přesvědčen, že: “Žádná a sebevětší masa nezaručuje samo sebou pravdy

a jistoty, posud žádná masa nedovedla myslit,…” [10].

Ve své stati “Ideály humanitní” napsal Masaryk k socialismu a kolektivismu následující

poznatek: “Na první pohled snad takové příkré odmítání individualismu zarazí. Avšak

socialismus nepodává tu nic nového. Ten, kdo přijímá národ a národnost jakožto

reprezentanta člověctví a člověčenství asi tak, jak to formulovali naši čeští humanisté,

ten jest také proti individualismu. Každý politický řečník má úspěch, když proti

nepohodlným jednotlivcům nebo stranám zahromuje ve jménu národa, a nikdo se ho

neptá, má-li nějaké poslání od národa a odkud ví, co národ o věci soudí. A čím je jest

stejně věřícímu církev? Vším, individuum ničím. Tak vidíme, že táž myšlenka objevuje se

nám v rozmanitém zbarvení. Nacionalismus a církevnictví jsou také proti ndividualistické.

Jest ovšem otázka: Jestliže individuum nestojí za nic, jak všecky kolektivistické názory

tvrdí, odkud pak má cena ta masa individuí? Když individuum není ničím, jeho vědomí a

svědomí jest bez významu, proč tisíc individuí jest nejen něčím, nýbrž dokonce vším? Tu

Unrestricted

5

jest přepínání každého kolektivismu; a již teď si můžeme zapamatovati, že jest jednou z

palčivých otázek naší doby, uvědomiti si rozpor mezi individualismem a kolektivismem,

ať již je tento formulován národnostně, církevnicky, socialisticky atd.” [10A]. S tímto by

stěží v tomto ohledu mohl nějaký klasický liberál (libertarián) nesouhlasit. Zároveň však

v tomtéž textu uvedl Masaryk následující kritiku individualismu: “Každý individualismus

krajní pokládám za pochybený. Prostě proto, že žádný člověk, žádné “já” není a nemůže

být samo. Stirnerova myšlenka je falešná svou krajností. Člověk není bohem. Jaký bůh,

když každý se narodí v rodině, když je odchován společností?!” [10B]. Z toho plyne, že

Masaryk nejspíše upřednostňoval nějakou střední (třetí) cestu mezi kolektivismem a

individualismem. To je patrné i z této citace o individualismu, kde mu vadí (podobně jako

u kolektivismu - viz výše) především tzv. jeho přepínání: “Tím není řečeno, že úsilí

mnohých moderních individualistů po vypěstění silné individuality je neoprávněno. To je

docela něco jiného než hlásání krajního individualismu. Individualismus mírný,

individualismus opravdu filozofický a etický chce, aby se ve společnosti společným úsilím,

na základě lásky, vypracovaly určité typy, charaktery, osobnosti.” [10C]. Potíž takové

argumentace je ovšem v tom, že větu: “Když individuum není ničím, jeho vědomí a

svědomí jest bez významu, proč tisíc individuí jest nejen něčím, nýbrž dokonce vším?”

(viz výše), lze celkem jednoznačně stáhnout i na rodinu.

Jak chápal individualismus Lugwig von Mises? Chápal ji jako něco, co znamená být

izolovaný (být sám) a prakticky nespolupracovat s jinými? Odpověď je nikoliv. Plyne to

jasně z některých míst v jeho knize “Liberalismus”: “Toto je rozhodující námitka

ekonomů proti možnosti socialistického společenského řádu: že se totiž musí vzdát

veškeré dělby duševní práce, jež spočívá ve spolupráci všech podnikatelů, kapitalistů,

pozemkových vlastníků a dělníků jakožto výrobců a spotřebitelů při tvorbě tržních cen.

Bez nich však nelze pomyslet na racionalitu čili kalkulabilitu ekonomiky.”. Nebo zde:

“Společnost potřebuje soukromé vlastnictví, aby mohla existovat, a jelikož lidé potřebují

společnost, musí se přidržovat soukromého vlastnictví, aby nepoškodili své zájmy, zájmy

všech. Neboť společnost může existovat jen na základě soukromého vlastnictví. Kdo se

zastává soukromého vlastnictví, zastává se zachování společenské sounáležitosti lidstva,

zachování lidské kultury a civilizace.” [10D]. Mises zde mluví - při předkládání

ekonomických argumentů - o spolupráci (viz výše něco podobného při poznámce [5]).

Jeho individualismus tedy spíše stojí na tom, že si individuum vybere (někdy samozřejmě

nevybere) dobrovolně kooperaci s jinými individui či jejich skupinami. Mises tedy chápe

Unrestricted

6

individualismus jako něco, co není vůbec v rozporu s dobrovolnou spoluprácí (chtělo by

se říci dobrovolným kolektivismem), a jako něco, co umožňuje vznik dělby práce mezi

lidmi. Možnost vybrat si, zde znamená, že rozhodnutí individua je v této otázce

nadřazeno nad dobrovolnou spolupráci, avšak s touto spoluprácí není nutně v rozporu. A

dobrovolná spolupráce tedy nevylučuje tuto “Misesovu” formu individualismu, naopak je

její významnou částí. Dodejme, že současní liberálové (libertariáni) mluví poměrně často

vedle individualismu i právě o dobrovolné spolupráci a voluntarismu.

Masaryk dodává k liberalismu ještě jeden komentář: “A ještě něco! Liberalismus měl a

má také nechuť k morálce. Všichni ti liberální teoretikové, zejména národohospodáři,

kteří zřejmě a výslovně morálku také odmítají, jsou a byli také učiteli marxismu.” [10E]. O

kus dále píše v odstavci o tom, že liberalismus může se pokládat za jeden z prvků

anarchismu, i následující větu: “Velice často se vytýká liberalismu, že je otcem

anarchismu. Do jisté míry lze to povědět, pokud (hospodářský) liberalismus byl proti

státu, to jest chtěl, aby stát jen negativně vsahoval, aby byl pomocným pro bohaté lidi.”

[10F]. Tento problém, je dán tím, že ekonomie (postaru národní hospodářství) jako

taková by měla být hodnotově neutrální vědou. V takovém případě v ní morálka nemá

žádné místo, ledaže by byla sama předmětem zkoumání ekonomických procesů.

Zaneseme-li do ekonomie morálku, dojdeme k tomu, že nepůjde již o vědu. Něco jiného

je liberalismus, zde jde již o ideologi , která není hodnotově neutrální a staví na nějakých

morálních premisách. To dokazuje i samotný von Mises, který uvádí ve svém

“Liberalismu” následující hodnoty, které jsou cílem liberalismu a zároveň tak polemizuje

s Masarykovým názorem, že liberalismus slouží jen bohatým: “Velmi rozšířený je názor,

že se liberalismus liší od jiných politických směrů tím, že zastupuje zájmy jedné části

společnosti - majetných, kapitalistů, podnikatelů - a že je nadřazuje zájmům jiných

vrstev. Toto tvrzení je zcela nesprávné. Liberalismus měl vždy na mysli blaho celku, nikdy

neměl na mysli blaho nějakých zvláštních skupin. To chtěli vyjádřit svým slavným heslem

angličtí utilitaristé: „největší štěstí největšímu počtu”, ovšem nepříliš šťastným

způsobem. Liberalismus byl v dějinách prvním politickým směrem, jenž chtěl sloužit

blahu všech, nikoliv blahu zvláštních vrstev. Od socialismu, který rovněž předstírá, že

usiluje o blaho všech, se liberalismus liší nejen cílem, ale i prostředky, jež volí k dosažení

tohoto cíle.” [10G]. Liberalismus tedy má nějaký morální cíl, který by se dal shrnout v

(nejen) von Misesově smyslu do tří slov: růst blaha lidstva, což je dost podobné i jiným -

ismům. Lze si, ale představit i cíl nechat druhé být na pokoji. Soudím, že zde Masaryk,

Unrestricted

7

podobně jako mnoho lidí před ním a po něm, nedokázal rozlišit snahu být hodnotově

neutrálním ekonomem od toho být liberálem. Zřejmě tomuto problému nepomůže ani

to, že ekonomové byli a často i dnes jsou v průměru liberálnější než ostatní lidé.

Důvodem proto je ovšem ten fakt, že je k větší liberálnosti vede ekonomické poznání,

než naopak. Ostatně sám Ludwig von Mises byl z počátku etatistou a údajně i žhavým

sociálním reformátorem [10H].

Historik S. Polák uvádí názor levicově orientovaného filosofa a sociologa J. L. Fischera na

Masaryka: “Přes všechny své nesporné sympatie k dělnictvu a jeho požadavkům, za něž -

před válkou - bojoval (za svůj poslanecký mandát na říšském sněmu vděčil přece, po

obakrát, hlasům socialistického dělnictva na Valašsku), přes určitý souhlas s teorií,

zejména však praxí, sociálního reformismu, zůstával a zůstal přespříliš poplatný zásadám

toho politického liberalismu, který slovně tak příkře odmítal. jedním slovem: byl a zůstal

individualistou, jemuž jakákoli vazba se jevila jako - nepřípustný - útlak, každý řád jako -

nedůstojné - poddanství. Škrtá proto jakoukoli ‘vládu’, nahrazuje ji (lido) ‘správou’, zná

proto jen ‘nezjevné’ náboženství, prosté všech (‘dogmatických’) vazeb, je mu proto

posléze cizí i socialismus se svou přísnou řeholí.” [10I]. Zd. Mahler ve své knize uvádí i

následující Masarykův názor “paradoxně chtějme, abychom měli státu co nejméně a co

nejvíce občanství, individuální iniciativy. Nejde tedy o panování, ale o správu. Každý

občan má sobě být pánem.” [10J]. To opět podporuje názor, že Masaryk usiloval o

nějakou střední či třetí cestu.

Při této příležitosti ještě dodejme, že Masaryk se stavěl proti zákazu komunistické strany

v ČSR [11]. Poněkud jinak to bylo u Masaryka se svobodou tisku. Právník a historik R.

Hain uvádí, že Masaryk kladl hranici svobody tisku co nejdále, ale například v roce 1930

se přimlouval za zostření cenzury tisku. Později pak podepisoval zmocňovací zákony,

které omezovaly mimo jiné tiskoviny podvratného či mládež ohrožujícího obsahu [12].

Unrestricted

8

2. Násilí a právo

Z pohledu klasického liberalismu je samozřejmě přípustné maximálně defenzivní

(obranné) násilí [13]. Tentýž názor měl i Masaryk. Obranu se zbraní v ruce pokládal za

krajní prostředek, pakliže všechny ostatní prostředky selžou [14]. Jinde Masaryk napsal,

že: “Pracovat, to znamená odpírat zlému a důsledně. Všude, vždy a zejména zlému v jeho

zárodku. To neznamená být radikální, ale vytrvalý. Nemít strachu, řekl bych. Ze strachu

se lidé dopouštějí násilí, ze strachu lžou.” [14A]. Dle historika S. Poláka: “S pasivitou vůči

zlu nesouhlasil, naopak věřil, že zlu se má odpírat vždy a všude, hlavně už v samých

počátcích.” [14B]. Masaryk také uvedl, že: “Humanitní program nedopouští násilí, ale

dopouští, ba vyžaduje obranu jiných proti násilí. Humanita není politickým a etickým

kvietismem. Humanitní program nehlásá, že máme proti násilí složit ruce v klín; naopak

žádá, abychom násilí odporovali všemožně. Bránit se neznamená užívat proti násilí násilí

nového; znamená to právě jen bránit se, není-li jiné možnosti, i železem.” [14C]. Je nutné

podotknout, že tento názor lze vykládat poměrně dost široce v závislosti na tom, co se

zahrne pod humanitní program. Například zahrnutí tzv. sociálních práv (viz hned

následující odstavec) způsobí, že násilníkem se stane i ten, kdo neodvede daně na

příslušné sociální dávky. Známý je i tento Masarykův citát: “Kdyby mě někdo osobně

napadl, já bych ho snad utloukl cihlou - kdybych ji měl ze zdi vyrvat!” [14D].

V novém státě měla armáda významné místo a je doloženo, že Masaryk v případě

odpírání vojenské služby odmítl udělit odpírači amnesti [15]. V době první světové války

se nebál uvažovat i nad řešeními, které se pojily s kolatelárními škodami - do svého diáře

si tehdy zapsal i návrh na obilní teror, aby Němci neměli dostatek obilí [16]. Co se týká

práva, tak Masaryk se distancoval od právně pozitivistické teorie, podle níž je pozitivní

právo závazné samo o sobě. Nedistancoval se však úplně, ale domníval se, že přirozené

právo má sloužit právu pozitivnímu za základ [17]. V případě neslučitelnosti pozitivního

práva s právem přirozeným, se má toto (dle Masaryka) nelegitimní právo tolerovat,

respektive se má na něj dočasně přistoupit, dokud nebude možné takové právo

revidovat [18]. Pozoruhodné ovšem je, že Masaryk zahrnoval do přirozeného práva i

práva sociální - jako právo na práci a na existenční minimum [19]! Na druhou stranu

Unrestricted

9

soukromý majetek nebyl pro Masaryka svátostí. Posuzoval různé formy vlastnictví a

jejich vývoj především utilitárně – jako prostředek k dosažení cíle [20].

Unrestricted

10

3. Právo na sebeurčení a změna státních hranic a autonomie

Francouzský historik A. Soubigou ve svém Masarykově životopise poměrně přesvědčivě

ukazuje, že Masaryk nebyl velký nacionalista (zastávání se žida L. Hilsnera v tzv.

Polenském procesu, sňatek s Američankou, odpor proti Rukopisům, snaha o odvrácení 1.

světové války atd.) [21]. Masaryk je i autorem třeba takovýchto citátů: “Ne láska ke

svému národu, nýbrž šovinismus je nepřítelem národů a lidstva. Láska ke svému národu

nevyžaduje nelásku k národu jinému.”. A: “Národové nejsou ohroženi mezinárodností,

nýbrž druhými nacionalisty, jak jim říkáme, výbojnými.” [21A].

Stát Masaryk považoval za nutný - rozumově a eticky oprávněný [22]. Existuje-li tedy

nějaký stát, tak má své geografické hranice. Masaryk sám se podílel na založení jednoho

státu, jaký byl tedy jeho názor na právo na sebeurčení a na změnu státních hranic? V

roce 1896 ve svém článku ‘Dohodnutí Čechů s Němci’ (pozn.: spor mezi Němci a Čechy

byl největším problémem ohledně sebeurčení v ČSR, proto se budeme zabývat převážně

jím) trval na nedělitelnosti českých zemí [23]. A to i přesto, že se klonil k přirozenému

právu – viz výše [24]. Za první světové války doporučoval pro české země historické

hranice [25]. Ve svém projevu k Národnímu shromáždění ze dne 1. ledna 1919 uvedl, že:

„… o hranicích českých zemí nemůže být sporu, protože tyto země jsou, jak vždy byly,

svou historickou individualitou,…”[26]. (Tyto hranice však úplně dodrženy nebyly: k

českým zemím bylo připojeno Hlučínsko, Valticko a část Vitorazska a naopak odpojena

část Těšínského Slezska). Zároveň však prohlásil, že uznává právo na sebeurčení - díky

kterému vlastně Československo vzniklo. Právu českých Němců na sebeurčení však

bránilo promísení národů, jež vylučovalo přímočaré rozhraničení [27]. Promísením

národů a nemožností rozhraničení argumentoval Masaryk i v případě Maďarů na nově

vzniklém Slovensku [28]. Někde tomu tak skutečně bylo, ale jinde byla skutečnost jiná (je

nepravděpodobné, že by toto Masaryk nevěděl) - například pro rok 1930 jsou uváděny

pro tehdejší politické okresy následující procentní podíly Němců (následující výčet není

úplný - okresů s podobně vysokými podíly Němců bylo více): okres Kraslice 98.88%, Aš

98,65%, Tachov 97.85%, Mariánské Lázně 96.31%, Karlovy Vary 95.88%, Děčín 91.74%,

Chomutov 86.47%, Liberec 83.2% [29].

Na podporu požadavku nedělitelnosti českých zemí uváděl Masaryk jinde také, že: “…

Unrestricted

11

zájem malého národa Čechů, aby pokud možno nemusel postoupit žádné své příslušníky

jiným státům, prý převažuje nad zájmem nesrovnatelně početnějších Němců.” [30]. A

operoval i s tím, že Němci věděli, že přicházejí při kolonizaci do Čech [31]. Na

nedělitelnosti českých zemí trval Masaryk i v pozdějších letech: “Stát je… náš, je náš

podle historického práva…” [32]. Vedle těchto argumentů uváděl Masaryk pro

nedělitelnost českých zemí i hospodářské argumenty a oháněl se i zájmy samotných

Němců - oddělení od českých zemí by samotným Němcům neprospělo [33]. Paradoxně

jde vesměs o argumenty, které by šlo použít i pro obhajobu zachování Rakouska-

Uherska. Masaryk by se zřekl okrajových území osídlených převážně Němci jen v případě

politické nevyhnutelnosti [34]. Misesův názor byl jiný (Mises znal spory mezi Čechy a

Němci), přiznává právo na sebeurčení skoro všem (zejména z důvodu zachování míru):

“Právo na sebeurčení, .. , není právem národů na sebeurčení, ale právem na sebeurčení

obyvatel každého území dosti velkého, aby tvořilo samostatný správní okres.” [35]. Dle

Misese měly být jediným limitem sebeurčení technicko-administrativní ohledy, tam kde

by byly tyto zvlášť příznivé, mohla o svém sebeurčení rozhodnout i vesnice nebo i

jednotlivec. O sebeurčení se pak mělo rozhodnout v plebiscitu [36].

Někomu by se mohl zdát tento Misesův názor příliš radikální, a proto se zmíníme ještě o

Masarykových názorech na teritoriální autonomi . Po první světové válce připouštěl

možnost autonomie, ale pak ji přechodně zavrhl: “O teritoriální autonomi nemůže a

nebude se jednat…”[37]. Později se však opět k teritoriální autonomi vrátil, byť s

upozorněním, že moderní stát se nemůže vzdát organizačního centralismu [38].

Podporoval i zákon o zřízení žup, který by vedl k tomu, že by Němci získali ve dvou

župách většinu (samosprávy by se však takto domohla jen asi 1/3 českých Němců) [39].

Tento zákon však nebyl v českých zemích realizován. Místo toho vznikly (byly obnoveny

země), jejich legislativní pravomoci však byly restriktivně omezené a 1/3 členů zemských

zastupitelstev jmenovala vláda. Nerealizovala se ani personální autonomie. Situace z

autonomistického hlediska tak byla v ČSR v lecčems horší než v bývalém Předlitavsku

[40]. Je pravdou, že Masaryk se snažil využívat své pravomoci a autoritu ve prospěch

Němců [41]. Sám uvedl, že: “My musíme naše Němce vést stejně jako Čechy - musíme

jim ve všech oprávněných nárocích předejít, abychom pak nemuseli dělat trapné

koncese - dát jim tedy, co se sluší a patří, nikoli nechat se k tomu nutit. To by byla mravní

a politická prohra.” [41A]. Co se týká slovenských požadavků na autonomi , nepřekvapí,

že je země s omezenými pravomocemi nemohly příliš uspokojit. Masaryk (sám po otci

Unrestricted

12

Slovák) však neviděl v tomto problém a dokonce i jednou prohlásil, že: “Slováci jsou Češi,

přestože užívají vlastního nářečí jako literárního jazyka.” [42].

Unrestricted

13

II. DÍL

V tomto díle se zaměříme na názory a postoje T. G. Masaryka k sociálním otázkám,

vzdělávání a ozřejmíme, co si představoval pod pojmem socialismus. Nejprve si však

uvedeme názor Ludwiga von Misese na funkce státu: “Podle [klasického, pozn. autora]

liberálního pojetí spočívá jediný úkol státního aparátu v tom, aby zaručoval ochranu

života a zdraví, svobody a soukromého vlastnictví proti násilným útokům.” [1]. Přirozeně

tato definice vylučuje provádění státní sociální politiky, zásahy státu do vzdělávání (i

státní školství) a vylučuje veřejné vlastnění výrobních prostředků (socialismus).

Ponechává sociální otázky a vzdělávání pouze na dobrovolné lidské aktivitě a vztazích -

jak komerčních (např. soukromé školy atd.), tak nekomerčních (např. svépomocné

spolky, charita atd.).

4. Sociální otázka

V roce 1891 jako novopečený poslanec uznával Masaryk snahy tehdejší vlády v sociální

oblasti (od let 1888-9 povinné pojištění pro dělníky atd.) [2]. Vyslovoval se pro zákonně

zajištěné existenční minimum, sociální pojištění, zavedení progresivní daně a odstranění

nezaměstnanosti [3]. Sepsal také knihu Otázka sociální (vyšla 1896 a věnuje se především

marxismu – blíže viz třetí díl). Ve svém příspěvku “K Masarykově knize Otázka sociální”

uvádí J. Srovnal: “Masarykův sociální program, jak se sám vyjádřil, byla křesťanská

humanita, která reformuje životní podmínky zákonem a organizovaným společenským

řádem.” [4]. Na začátku 20. století uvedl, že: “A my teď, v roce 1904 a v letech příštích,

musíme podobně přikázání “Nepokradeš” povýšit na přikázání sociální - být si vědomi

politické, hospodářské a sociální nerovnosti zaviněné násilím, a musíme stále a důsledně

pracovat k rovnosti.” [4A]. Masaryk také mínil, že dělníci, jakožto nejpočetnější složka,

nečekají na almužnu, chtějí spravedlnost. Charita tu a tam pomůže, ale že jde o to

napravit poměry zákonodárstvím a řádem [4B].

Masarykovou představou byla tedy představa sociálního státu [5]. Touto představou se

řídil i v době první republiky: “Vždy jsem toužil po sociální spravedlnosti, a to je také úkol

naší demokratické republiky.” [6]. Ve svém prvním programovém poselství před

Národním shromážděním vyhlásil, že světové i domácí poměry vyžadují pronikavé

sociální reformy, a že demokratická rovnost má vyloučit třídní vykořisťování [7].

Unrestricted

14

V době poválečného rozvratu považoval za důležité zavedení daně z majetku a přírůstku

na majetku [8]. V roce 1928 prohlásil, že: “Moderní humanita totiž nevystačuje

almužnami, nýbrž žádá zákonné upravení chudinství.” [9]. Každému občanovi se mělo

umožnit slušné živobytí pomocí zákonodárství [10]. Za důležité Masaryk považoval

zavedení státního povinného sociálního pojištění [11] a zřizování městských a okresních

chudobinců a ústavů pro vážně a chronicky nemocné [12]. S tím souvisí i jeho požadavek,

aby nebylo dovoleno mladým tělesně a duševně nezralým lidem plodit nedochůdčata,

protože to snižuje zdraví, odolnost a výkon společnosti [13]. Masaryk byl také pro to, aby

měli dělníci podíl na zisku [14]. Mimochodem politika tzv. Hradu se opírala o levicové

strany - Československou stranu národně sociální a Československou sociální demokraci .

V roce 1925 volil Masaryk druhou ze jmenovaných stran [15].

Je tedy patrné, že Masaryk volil cestu nucené solidarity, a to i přesto, že sám znal velmi

dobře soukromou dobrovolnou solidaritu. Podporoval finančně jako profesor chudé

studenty a jako prezident ze svého soukromého fondu (tvořeného zahraničními dary na

jeho jméno) pomáhal nemocnicím, školám, ruským emigrantům atd. [16]. Patřil rovněž

mezi obdivovatele soukromé dobrovolné solidarity v USA a Angli [17]. A také prohlásil,

že: “Hlavní věcí je starat se o sebe, kontrolovat a zdokonalovat sebe sama… Být

samostatný, být samosprávný a soběstačný, to právě znamená nežádat od druhého, aby

ti dával, co můžeš a máš dělat pro sebe sám.” [18]. A v článku “Jak pracovat?” napsal:

“Máme-li milovat bližního svého jako sebe samého, nebudeme od něho požadovat, aby

se nám obětoval. Milujeme-li se, musí být mezi námi méně obětí a více práce. Pomoz

každý především sám sobě a neobtěžuj druhého.” [18A]. Ve své stati “Ideály humanitní”

uvedl, že: “Taková uvědomělá láska musí povědět něco, co na prvé poslechnutí snad

zarazí: Miluj sebe! Ale není to nic divného; Kristus také řekl: Miluj bližního svého jako

sebe samého! Než lidé nedovedou milovat sebe. Chytráctví a vypočítavost není ještě

sebeláskou. Miluj sebe a starej se o sebe. Nechtěj stále oblažovat, jen dělej svou

povinnost.” [18B]. V době hospodářské krize pak Masaryk prohlásil následující: “Až

dosud je bídy daleko víc než pomoci. Veřejná sociální péče stačí se svými prostředky stěží

na čtvrtinu dětí, hladových, neošacených, bezmocných a mravně ohrožených. Jakými

bychom byli občany, kdyby měl za nás myslet a dělat všecko jen stát? Demokracie je

přece také iniciativa. To, co činíme ze své dobré vůle, má větší cenu než to, co nám

nařizuje zákon nebo daňový předpis.” [18C]. Z této citace je patrné, že Masaryk si

uvědomoval, že nucená solidarita neznamená vlastně žádné velké projevení mravnosti ze

Unrestricted

15

strany plátců daní. V jeho pojetí byl také zřejmě stát blahobytu limitovaný, tak říkajíc

nebyl zřejmě zamýšlen zcela od kolébky do hrobu.

K tématu této kapitoly uvedu ještě několik dalších faktů. Dle S. Poláka dělnictvo mělo na

paměti Masarykovu statečnou obhajobu sociálních práv za bývalého (rakousko-

uherského) režimu a s hrdostí připomínalo, že president v chlapeckých letech sám konal

dělnickou práci [18D]. Dle téhož autora smysl pro spravedlnost i vlastní životní

zkušenosti vedly Masaryka i k aktivní podpoře dělnických sociálních požadavků. V

mnohých praktických otázkách se solidarisoval s programem sociálních demokratů. Jeho

žena Charlotta se ostatně roku 1905 stala aktivní členkou této strany [18E]. Zd. Mahler

uvádí, že Charlotta - dle ní, kdo neměl sociální cítění byl darebák - vstoupila do sociálně

demokratické organizace a pomáhala kolportovat dělnický tisk, zúčastnila se schůzí a

průvodů. Lze říci, že Masaryk ji v závěsu následoval. Ne zcela důsledně [18F]. Masaryk dle

Mahlera také tvrdil, že: “… je iluze, že jsme si rovni. Pravda při volbách se před urnami

nivelizují mozky, hlas hospodského povaleče má stejnou váhu jako hlas Einsteina…

Skutečná demokracie má však vytvářet snesitelný stupeň nerovnosti, harmonizovat

společnost.” [18G].

Unrestricted

16

5. Vzdělávání

Oblast vzdělávání se těšila velké Masarykově pozornosti - na vzdělávání kladl Masaryk

velký důraz. Ve své knize „Česká otázka“ napsal, že: “Realism je pokus znárodnit všechnu

vědu a filosofi ,… Realism je protest proti monopolu vzdělání, realism chce vědecké a

filosofické vzdělání socializovat…” [19]. Již mnohem dříve tvrdil, že: “…právo k

vzdělanosti má každý člověk tak jako právo k žití.” [20]. Za první republiky požadoval

vzdělání pro chudé a pokud možno, aby bylo stejné [21] a stěžoval si na nedostatečné

státní finanční výdaje na školství a vědu [22]. Domníval se, že socializací vzdělání se

zabezpečí ve společnosti tvůrčí individualismus [23]. V Masarykové koncepci státu byla

škola také pilířem demokracie. “Učitel na škole má dětem vštěpovat republikánství,

demokratickou svobodu a rovnost.”[24]

Mises se domníval, že takovéto školství může být vládou zneužito (zejména v

národnostně smíšených oblastech, ale tuto obavu by šlo formulovat i obecněji): „Děti lze

školou odcizit národu jejich rodičů, školu lze postavit do služeb národního útisku.“ [25].

Na další problém upozornil sám Masaryk - v jednom svém rozhovoru roku 1932 uvedl:

„…potřebujeme individualizaci školy. Zatím je většina škol ještě podobna velkým

nemocnicím, v nichž je všem pacientům ve stejnou hodinu podáván stejný lék.“ [26].

Unrestricted

17

6. Znovu socialismus

Programem liberalismu je soukromé vlastnictví, včetně soukromého vlastnictví výrobních

prostředků [27]. Socialismus je naopak vnímán jako společenské (veřejné) vlastnictví

výrobních prostředků [28] a je tudíž v rozporu s liberalismem. Jaký byl postoj Masaryka k

socialismu? Slovo socialismus používal často a spojoval ho s ideálem lidskosti [29]. Sám

se považoval za přítele socializace a považoval socializaci za otázku spravedlnosti [30].

Bylo by však chybou považovat Masaryka za socialistu ve smyslu zespolečenštění

výrobních prostředků (přesněji úplného jejich zespolečenštění). Dle R. Haina se u

Masaryka socializace v ekonomickém smyslu vyznačuje veřejnou kontrolou hospodářství

v následujícím významu: „Stejně jako státní rozpočet má existovat veřejný [tj.

zveřejněný, pozn. autora] rozpočet všech podniků, veškeré výroby a všech potřeb.

Dělnictvo má nejen převzít správu či podíl na správě závodů, nýbrž má také rozvíjet

iniciativní schopnosti k tvůrčí podnikatelské činnosti.“ [31]. (Závodní výbory zaměstnanců

vznikly v ČSR roku 1921.) V roce 1920 uvedl ve svém projevu k Národnímu shromáždění a

vládě: „…to, čemu se říká kapitalismus, nemůže být odstraněno všecko a rázem; zajisté

kapitalistická technika, její dovednost, její vynalézavost, její podnikavost nemůže být

odstraněna.“ Odmítl zde také postátnění [32]. Je také dobře známo, že Masaryk patřil ke

kritikům bolševismu [33].

Co dále si představoval Masaryk pod pojmem socialismus? Masarykovým cílem bylo

dosažení rovnosti, volnosti a bratrství a zrušení vykořisťování [34]. Jeho ideálem byla

rovnost nejen politická, nýbrž i hospodářsko–sociální [35]. Pod pojmem socializace si

představoval zejména dosažení spravedlnosti pro ty, kterým se nedostává – dělníkům a

všem vyloučeným od svobodné práce kulturní [36]. Domníval se totiž, že marxismus

(kterým se zabýval podrobně ve své knize „Otázka sociální“) vychází ze správných premis

– nespravedlnosti vykořisťování člověka člověkem [37]. Masaryk nepožadoval naivně

úplnou rovnost: „Rovnost neexistuje nikde, ani vývojem historie, ani od přírody.“ Tudíž

zbýval v jeho pojetí socialismu pořád i nějaký prostor pro individualismus. Místo úplné

rovnosti požadoval Masaryk snesitelný stupeň nerovnosti: „Přední starostí sociální

politiky bude odčinit přílišné sociální protivy.“ [38]. Přičemž si sám se dle J. Procházky

ptal, zda není sociální reforma jen nastolení jiného druhu nerovnosti. Masaryk tvrdil, že

Unrestricted

18

mezi lidmi bude vždy hierarchie, ale na rozdíl od hierarchie vzniklé z dobrovolných směn

a vztahů, požadoval hierarchi pořádku, organizace, kázně, vedení a poslouchání [39].

Co se týká přímo socializace ve smyslu společenského vlastnictví výrobních prostředků,

vyjádřil se ve své knize “Světová revoluce” pro socializaci dopravních prostředků a

energetických zdrojů [40]. My již víme, že chtěl socializovat také vzdělávání – viz výše.

Můžeme tedy víceméně souhlasit s R. Hainem, který konstatuje, že: “Masarykovy výroky

vyznívají jednoznačně proti marxismu a pro jistý druh sociálního tržního hospodářství…”

[41]. Toto mimo jiné potvrzuje i ten fakt, že Masaryk došel, dle svého názoru, ve svých

teoretických úvahách o vývoji socialismu k závěrům blízkým E. Bernsteinovi a cenil si také

Bernsteinovi knihy “Předpoklady socialismu”, v které byl tento známý revizionista pro

sociální reformy [42]. Z. Mahler uvádí ve své knize “Ano, Masaryk” tuto Masarkovu větu:

“Jsem vždy s dělníky, mnohdy se socialismem, zřídkakdy s marxismem.” [42A]. Dle něj

také: “Bolševici zrazují mravní obsah socialismu a zahazují jeho velkou sílu. Odstranili

cara, ale ne carismus. Opozice právem žaluje na “diktaturu diktátorů” a “diktaturu nad

proletariátem”.” [42B]. K této kapitole je nutné dodat ještě jeden obecně známý fakt, a

to sice, že to byl především Masaryk, který na “trůn” pomohl svému nástupci dr. Edvardu

Benešovi, který byl poměrně dost socialisticky orientován.

Unrestricted

19

III. DÍL

V závěrečném díle se zaměříme na Masarykovy postoje a názory k pozemkové reformě a

hospodářské politice státu.

7. Pozemková reforma

V ČSR se po první světové válce uskutečnila pozemková reforma. Tato byla uskutečněna

ve 13 státech tehdejší Evropy (z celkových 32), v některých však nevedla téměř k ničemu.

V ČSR se konfiskovala (dobovou terminologií zabírala) zemědělská půda nad 150 ha a

veškerá půda nad 250 ha (ze záboru existovaly však vyjímky). Tato půda patřila většinou

šlechtě, církvi a velkostatkářům. Půda se nekonfiskovala bez náhrady, ale vykupovala se.

Výkupní cena byla stanovena na základě let 1913-1915 a činila asi třetinu tehdejší tržní

ceny. Přijemci konfiskované půdy byli nejčastěji malorolníci, střední zemědělské vrstvy,

obce (hlavně lesy) a stát [1]. Celkem změnilo majitele asi 28% veškeré půdy [2].

Z pohledu klasického liberalismu se jedná o porušení soukromého vlastnictví (jak

majitelů pozemků, tak daňových poplatníků - ti platí výkupní cenu). Někdo by však mohl

namítnout (tato námitka se však nevztahuje na daňové poplatníky a nové majitele půdy),

že pozemková reforma mohla být jakýmsi odškodněním za dřívější robotu (robota byla

zrušena roku 1848, ale za určitou finanční náhradu, kterou museli platit bývalí robotníci -

tato byla alespoň na Moravě splacena většinou do začátku 20. století). Jaké důvody

uváděl Masaryk, který pozemkovou reformu podporoval a se zájmem sledoval [3]? V

Masarykových očích měla pozemková reforma jednak odčinit mnohem starší událost než

byla robota - konfiskaci, které se dopustili Habsburkové po porážce stavovského povstání

na Moravě a v Čechách po roce 1620 a při které přišla o majetek zejména šlechta

(většinou česká) a některá města. Za druhé tu byl sociální motiv: “Když mluvím o naší

pozemkové reformě jako o revolučním postupu a o úspěchu, myslím to v tom smyslu, že

tu došlo k zásahu do soukromého vlastnictví, při kterém byla půda přidělena

hospodářsky slabším, což také měl být vlastní smysl pozemkové reformy.” [4]. Podle

Masaryka se touto reformou předešlo sociálním výbuchům a bylo jí také posíleno (!)

Unrestricted

20

soukromé vlastnictví: “Jestliže odpůrcové naší reformy se dovolávají svatosti

soukromého majetku, tedy nevidí, že pozemkovou reformou na místě několika set

velkostatkářů stalo se soukromými majiteli více než půlmiliónu lidí.” [5]. Jako negativa

pozemkové reformy viděl Masaryk chyby, korupci s ní spojenou, a to že se objevili noví

zbohatlíci. Vcelku ovšem reformu považoval za úspěšnou [6].

Unrestricted

21

8. Masaryk, ekonomie a hospodářská politika

Na začátku druhého dílu příspěvku o T. G. Masarykovi a klasickém liberalismu jsme

uvedli Misesův názor na funkce státu. Stát má zaručovat ochranu života a zdraví,

svobody a soukromého vlastnictví proti násilným útokům [7]. Tato definice nedává státu

žádný prostor pro zasahování do ekonomiky - tj. dobrovolných mezilidských směn

(respektive stát pouze vybírá daně na svůj provoz, který plyne z jeho úkolu ochraňovat

proti násilí).

Masaryk uvedl, že v národohospodářských otázkách není odborník [8]. Sám nepovažoval

hospodářské poměry za jediný základ celého společenského života [9]. Stát však pro

něho byl útvar založený na jednotě hospodářství, které sjednocuje občany skrze jejich

zájmy [10]. M. Kučera uvádí u Masaryka nedokonalý ponor do ekonomie. Podle téhož

však Masaryk sledoval růst vnitřního dluhu Rakouska-Uherska a jeho finanční politiku

[11]. F. Vencovský ve své knize “Dějiny českého ekonomického myšlení do roku 1948”

zařadil i kapitolu o Masarykovi, s tím že tento ovlivnil a utvrdil svým dílem “Otázka

sociální” přesvědčení předních českých ekonomů o podstatě hospodářské hodnoty [12].

V Masarykově knize “Otázka sociální”, která se zabývá zejména sociologickou a

filosofickou kritikou marxismu, se ke slovu dostává i kritika z pohledu ekonomie.

Masaryk zde kritizuje Německou historickou ekonomickou školu: „Kdo vidí pravdu jen ve

vývoji historickém, může si ovšem takto den ze dne stavět mínění vedle mínění a nemusí

ho to zarážet.“ [13]. Kritizoval zde i Marxovu pracovní teori hodnoty: „Není pochybnosti,

že Marxova teorie hodnotní je jednostranná – práce sama hodnoty nevytváří a

neurčuje.“ [14]. Ilustroval tuto kritiku na půdě, která není produktem práce, na prodeji

svědomí, nemožnosti převést práci na práci jednoduchou - příklad sochaře, nádeníka a

myslitele atd. [15]. Sám Masaryk opírá hodnotu o užitek: „Práce sama o sobě přeměňuje

přírodniny a věci vůbec; ale je otázka docela jiná, zdali bude ta přeměna někým a kdy

uznána jako užitečná a vhodná, bude-li se komu líbit. Tj.: hodnota vzniká tímto

uznávajícím úsudkem, ať se úsudek ponese výslovně nebo nevýslovně, pouhým

užíváním.“ [16]. Masaryk požadoval dělbu práce a specializaci za nutné a upozorňoval i

na význam podnikatelů pro hospodářství [17]. Dodejme, že význam podnikatelů pro

hospodářství a uspokojení potřeb spotřebitelů, vyzdvihuje zvláště Rakouská ekonomická

Unrestricted

22

škola, jejímž člením představitelem byl zde často citovaný Ludwig von Mises. Vedle

použití logických argumentů, Masaryk kritizoval Marxe také z pohledu statistiky a

hospodářské historie [18]. Naopak s Marxem souhlasil v následujícím: „Ale opakuji:

pravda je, že takových [tj. špatných, pozn. autora] kapitalistů, jak je líčí Marx, je také dost

a víc, než je společnosti zdrávo. Jsou to všichni ti kapitalisté, kteří právě doslova dělají to,

co Marx vytýká – je to všecka ta moderní a nejmodernější lichva, která ve velikém slohu

a notabene pod záštitou zákonů provozuje své lupy docela bezohledně a beztrestně.“

[19]. Také uvádí, že “Kapitál” a zejména jeho první svazek, představují denunciaci

vykořisťování a horoucí apel na právo a humanitu [20].

Co se týká ekonomických škol a ekonomů, tak Masaryk pracuje v knize “Otázka sociální”

se slavnými jmény Klasické školy: A. Smith, D. Ricardo, T. R. Malthus, J. S. Mil atd. Vedle

toho se najde několik zmínek a odkazů na autory Rakouské školy: C. Meger, E. v. Böhm-

Bawerk a F. Wieser. Podobně je tomu u výše zmíněné Německé historické školy. Nechybí

také odkaz na W. S. Jevonse anebo A. Marshal a. Na staně 31 a 32 prvního svazku této

knihy pak Masaryk uvádí i kratší seznam národohospodářské literatury. Předběžně

můžeme tedy soudit, že Masaryk měl nějaké znalosti ekonomie, které nebyly povrchní,

ale na druhou stranu zřejmě nepřikládal ekonomi příliš velký význam (viz výše).

Zde ještě uvedeme několik Masarykových konkrétních hospodářských návrhů a postojů z

doby jeho prezidentování. Ve svém projevu v plzeňských “Škodových závodech” Masaryk

v roce 1919 kladl, co se týká výroby (zřejmě pod vlivem řízeného válečného

hospodářství), důraz na státní administraci [21]. V novoročním poselství roku 1922 však

na druhou stranu prohlásil před zástupci Národního shromáždění: “Nerovnost do jisté

míry znamená individualismus, bez něhož není úspěšné hospodaření a úspěšná

společenská činnost vůbec možná.” [22]. O rok později se vyslovil pro odstranění různých

omezení volnosti obchodu, ovšem s argumentem, že je dnešní doba nevyžaduje [23]. Na

druhou stranu v roce 1926 tvrdil, že by obce neměly připouštět předražování stavebních

pozemků. V roce 1928 uvedl, že stát musí být na stráži a připraven k pomoci v případě

krizí v jednotlivých odvětvích, a že stát má obezřetně stanovovat úrokovou míru [24]. V

roce 1930 (snad již pod vlivem hospodářské krize) se vyslovil pro následující návrh: “…je s

prospěchem vytvořit organizaci, která by zvýšila evropskou prosperitu a mohl Evropu i

více zabezpečit. Nelze očekávat od žádné země, že se vzdá svého průmyslu, ale mohlo by

se dosíci toho, aby se průmysl rozdělil tak, aby se v každé zemi pracovalo jenom v těch

Unrestricted

23

odvětvích, pro které jsou příznivé výrobní předpoklady. To by byl už velký krok kupředu,

k racionalizované organizaci evropského obchodu.” [25].

Unrestricted

24

9. Pár zajímavostí

Dle S. Poláka: “Vedle ustavičného promýšlení “konkrétní logiky”, to jest, konec konců,

vědecké filosofie, Masaryk neúnavně četl beletri a sledoval ostatní obory umění, neboť,

jak prohlásil, “umělecké poznání je nejvyšší poznání lidské.”.” [25A]. Jinde tentýž

podobně píše, že Masaryk: “…ukájel svou uměleckou touhu nekonečnou četbou básní a

románů: z nich, ještě víc než z odborných děl filosofických, čerpal i hlavní podněty pro

své myšlenky. Jeho programový konkrétismus přímo souvisel s jeho přesvědčením, že

umělecké poznání je nejvyšší poznání lidské.” [25B]. To jsou zajímavé informace.

Dle výše zmíněného J. L. Fischera Masarykova filosofie není platónská, ale utilitárně

empirická. Polák k tomu dodává, že nelze popřít, že v Masarykově myšlení má významné

místo intuice a že osobnost takto harmonická nutně přesahuje ony abstraktně vytčené

hranice. Filozof Em. Rádl napsal úvahu o Masarykově realismu jako vědomé oposici proti

chorobnému subjektivismu, jehož nebezpečí Masaryk rozpoznal [25C]. Ve stati “Ideály

humanitní” Masaryk psal na adresu pesimismu, že: “Podle Schopenhauera - a vtom jest

také Stirner a jiní důsledným subjektivistou - hmota, svět vnější vlastně není, jest jen

představou iluzorního a iluzivního rozumu: odsud titul jeho hlavního spisu: Svět jakožto

vůle a představa.” [25D]. Mises byl sám stoupencem a spolutvůrcem Rakouské

ekonomické školy, která je založena především na tom, že lidé vnímají realitu světa

subjektivně. Máme zde subjektivní náklady obětované příležitosti, subjektivní Bawerkovu

teori hospodářské hodnoty statků, porovnávání škál preferencí jednotlivců mezi sebou

nemůže být objektivní apod. Zdálo by se, že Masarykova kritika se týká v tomto směru i

Misese a rakouské ekonomické školy, avšak je zde jeden podstatný rozdíl. V představách

této školy svět skutečně je a není jen představou iluzorní a iluzivního rozumu. Svět je

však pouze subjektivně jednotlivci interpretován a vnímán.

V tomto bodě je také nutné uvést, že čtenář této statě může nabít někdy dojmu, že

Masarykovy názory jsou někdy docela nekonzistentní. Byla-li Masarykova teorie

skutečně (objektivně) utilitárně empirická (viz srovnej také s výše uvedeným: Posuzoval

různé formy vlastnictví a jejich vývoj především utilitárně – jako prostředek k dosažení

cíle) a nebyl-li Masaryk “subjektivistou”, tak by to tuto nekonzistenci mohlo vysvětlovat

(z pohledu Masaryka by pak ovšem o nekonzistenci nešlo). Z pohledu Rakouské

Unrestricted

25

ekonomické školy by však šlo ve skutečnosti o falešný objektivismus, přesněji spíše

vlastní subjektivní soudy, které nad to nemohou vzít v potaz ohromné množství

informací, které mají být zpracovány, a také to, že budou v budoucnosti objeveny další a

další informace, které mění význam i stávajících informací. Problém by byl také s

empirismem, který může vést k tomu, že korelace mezi událostmi jsou mylně vydávány

za kauzality.

Unrestricted

26

10. Závěr

Pokud došel trpělivý čtenář až sem, nebude pro něj překvapením, když uvedeme, že T. G.

Masaryk toho měl s klasickým liberalismem (zejména tak jak ho chápal L. v. Mises) velmi

málo společného. Vidíme shodu jen v případě svobody myšlení a defenzivního použití

násilí (v případě násilí tato shoda částečně padá, pokud si uvědomíme, co vše Masaryk

zahrnoval pod pojem přirozeného práva – viz první díl příspěvku). Většinou se Masaryk

také stavěl pozitivně k autonomi . Je také zřejmé, že Masaryk nebyl příliš velkým

stoupencem zespolečenštění výrobních prostředků - tj. socialismu. Socializovat chtěl

vzdělávání (vzděláváni je ovšem velmi významná oblast) a vyslovil se i pro socializaci

dopravních prostředků a energetických zdrojů. Soukromé vlastnictví výrobních

prostředků - tj. kapitalismus - nemůže být dle Masaryka celý odstraněn. Můžeme tedy

jen souhlasit s výše (druhý díl) uvedenou charakteristikou R. Haina, podle které byl

Masaryk pro sociálně tržní hospodářství. K podobnému závěru došel i ve své stati M.

Dokulil [26]. Velmi podobný dojem nabude čtenář i z děl S. Poláka a Z. Mahlera a

samotných zde prezentovaných Masarykových textů a názorů. Někdy je také zřejmé, že v

Masarykových představách mělo mít sociálně tržní hospodářství jisté limity. Kdybychom

hleděli na Masarykovy názory a postoje z Misesova stanoviska, zařadili bychom

Masaryka mezi intervencionisty: „Soukromé vlastnictví výrobních prostředků má nadále

trvat, jednání vlastníků výrobních prostředků – opatření podnikatelů, kapitalistů a

pozemkových vlastníků – se má regulovat, kontrolovat a řídit vrchnostenskými příkazy a

vrchnostenskými zákazy.“ [27]. Víceméně se jedná o systém, v kterém dnes žijeme. V

dobové atmosféře sklonku Rakouska-Uherska a i v tzv. první republiky byl Masarykův

intervencionismus radikálnější až radikální. Z našeho dnešního pohledu by šlo již o

intervencionismus spíše umírněnější, některým se možná jevící jako “liberální”.

Samozřejmě jen z pohledu radikálních socialistů by šlo Masaryka označit jako velkého

liberála. Jeden komunistický pamflet Masaryka charakterizoval jako vědomého

přisluhovače imperialismu a člověka s kosmopolitickým a kapitalisticko-čachrářským

poměrem k lidu a národu, jako vedoucího exponenta velkokapitalistů, jako hlavu

vykořisťovatelských a fašistických sil v předmnichovské republice, jako válečného štváče

a organizátora protisovětských a protikomunistických tažení [27A]. Ovšem takovýto

pohled je dnes pouze okrajový a lze ho uvést jako jistou dobovou pozoruhodnost.

Unrestricted

27

Poznámky

I. díl

[1] Dokulil, s. 179.

[2] Soubigou, s. 101.

[3] Znoj, s. 51-52.

[4] Masaryk-Ideály, s. 21.

[5] Mises, s. 53.

[6] Soubigou, s. 87 a Masaryk-Cesta III, s. 26.

[7] Masaryk-Cesta I, s. 193.

[8] Soubigou, s. 82.

[9] Srovnal, s. 9.

[10] Masaryk-Otázka, sv. I s. 175.

[10A] Masaryk-Ideály a texty 1901-1903, s. 42.

[10B] Ibid, s. 51. Nutno podotknout, že se zde mluví o ranném libertariánovi Stirnerovi,

kterého označil libertarián M. N. Rothbard za militantního libertariána. Max Stirner

(1806-1856) byl německý filozof. Navrhl teori důsledného solipismu (učení v teori

poznání pokládající vlastní já za jedinou realitu), který vychází z vlastního já jakožto z

jediné relity.

[10C] Ibid, s. 52.

[10D] Mises, s. 68 a 76. Viz i jiné části jeho knihy. K detailnějšímu Misesovu pohledu viz

sekci “Princip metodologického individualismu” v Mises-Lidské jednání, s. 39-41.

[10E] Masaryk-Ideály a texty 1901-1903, s. 45.

[10F] Ibid, s. 49.

[10G] Mises, s. 17-18.

[10H] Hoppe, s. 162.

[10I] Polák, s. 72-73.

[10J] Mahler, s. 81-82.

[11] Soubigou, s. 190 a 340.

[12] Hain, s. 168 a 174 a Masaryk-Cesta IV, s. 177.

[13] srovnej s Mises, s. 31-32.

[14] Hain, s. 97, srovnej s Masaryk-Otázka, sv. I s. 151 n. 196.

Unrestricted

28

[14A] Masaryk-Ideály a texty 1901-1903, s. 66.

[14B] Polák, s. 30.

[14C] Ibid, s. 64.

[14D] Mahler, s. 102.

[15] Soubigou, s. 243.

[16] Ibid, s. 190.

[17] Hain, s. 85.

[18] Ibid, s. 86.

[19] Ibid, s. 165-166.

[20] Masaryk-Otázka, sv. II s. 66.

[21] Soubigou, s. 72-73.

[21A] Mahler, s. 97 a 98.

[22] Hain, s. 44.

[23] Ibid, s. 196.

[24] Ibid, s. 201.

[25] Soubigou, s. 208.

[26] Masaryk-Cesta I, s. 61 podobně i s. 76 a 84.

[27] Ibid, s. 63.

[28] Masaryk-Cesta III, s. 344.

[29] Mertová, s. 165.

[30] Hain, s. 226.

[31] Masaryk-Cesta I, s. 91.

[32] Hain, s. 185 a podobně i Masaryk-Cesta IV, s. 156.

[33] Masaryk-Cesta IV, s. 154 a Masaryk-Cesta III, s. 25.

[34] Hain, s. 223.

[35] Mises, s. 92.

[36] Ibid, s. 98.

[37] Hain, s. 205 a Masaryk-Cesta II, s. 212.

[38] Masaryk-Cesta III, s. 328 a Hain, s. 206.

[39] Hain, s. 207.

[40] Ibid, s. 206-208.

[41] Ibid, s. 149 a 182, podobně Soubigou, s. 291-292.

[41A] Mahler, s. 83.

[42] Soubigou, s. 178.

Unrestricted

29

II. díl

[1] Mises, s. 51.

[2] Hain, s. 170.

[3] Masaryk-Otázka, sv. II s. 20.

[4] Srovnal, s. 16.

[4A] Polák, s. 25.

[4B] Mahler, s. 82.

[5] Kučera, s. 136.

[6] Masaryk-Cesta IV, s. 51-52.

[7] Kučerová, s. 108-109.

[8] Masaryk-Cesta I, s. 302.

[9] Masaryk-Cesta III, s. 266.

[10] Ibid, s. 329-330.

[11] Masaryk-Cesta II, s. 210 a Masaryk-Cesta III, s. 238.

[12] Masaryk-Cesta IV, s. 141.

[13] Ibid, s. 224.

[14] Masaryk-Cesta I, s. 339.

[15] Vykoupil-Zasloužil se, s. 455-456.

[16] Soubigou, s. 63, 152 a 280-281. Viz i Mahler, s. 95-96.

[17] Masaryk-Cesta I, s. 424 a Masaryk-Cesta III, s. 154.

[18] Čapek, s. 81.

[18A] Polák, s. 79.

[18B] Masaryk-Ideály a texty 1901-1903, s. 66.

[18C] Mahler, s. 100.

[18D] Polák, s. 50.

[18E] Ibid, s. 128.

[18F] Mahler, s. 50.

[18G] Ibid, s. 82.

[19] Telec, s. 101.

[20] Masaryk-Juvenilie, s. 66.

[21] Masaryk-Cesta I, s. 331.

[22] Masaryk-Cesta IV, s. 140 a 405.

[23] Masaryk-Cesta I, s. 200.

Unrestricted

30

[24] Čapek, s. 15.

[25] Mises, s. 95.

[26] Masaryk-Cesta IV, s. 330.

[27] Mises, s. 28.

[28] Ibid, s. 27.

[29] Masaryk-Cesta I, s. 136.

[30] Ibid, s. 444.

[31] Hain, s. 67.

[32] Masaryk-Cesta I, s. 261-262.

[33] viz třeba Ibid, s. 356 a dále.

[34] Ibid, s. 364.

[35] Hain, s. 64.

[36] Rákosník, s. 5.

[37] Soubigou, s. 355.

[38] Masaryk-Cesta II, s. 211.

[39] Procházka, s. 101.

[40] Hain, s. 68.

[41] Ibid, s. 68.

[42] Šol e, s. 159-160.

[42A] Mahler, s. 52.

[42B] Ibid, s. 64.

III. díl

[1] Kárník, s. 181-184.

[2] Vykoupil-Slovník, s. 480.

[3] Masaryk-Cesta II, s. 44.

[4] Masaryk-Cesta IV, s. 332.

[5] Masaryk-Cesta III, s. 238.

[6] Masaryk-Cesta IV, s. 331.

[7] Mises, s. 51.

[8] Masaryk-Česká, s. 158.

[9] Masaryk-Cesta II, s. 207, podobně Masaryk-Otázka sv. I, s. 137 a 236.

[10] Masaryk-Cesta IV, s. 154.

[11] Kučera, s. 142 a 144.

Unrestricted

31

[12] Vencovský, s. 114-116.

[13] Masaryk-Otázka sv. I, s.128-129.

[14] Ibid, s. 270.

[15] Ibid, s. 233, 243, 267.

[16] Ibid, s. 233-234.

[17] Ibid, s. 248, 241a 249.

[18] Ibid, s. 251-253.

[19] Ibid, s. 255.

[20] Ibid, s. 239.

[21] Masaryk-Cesta I, s. 135.

[22] Masaryk-Cesta II, s. 211.

[23] Ibid, s. 451.

[24] Masaryk-Cesta III, s. 176, 299 a 331.

[25] Masaryk-Cesta IV, s. 156-157.

[25A] Polák, s. 48.

[25B] Ibid, s. 148.

[25C] Ibid, s. 39. J. L. Fischer (1894-1973) český filosof a sociolog. E. Rádl (1873-1942)

český filosof.

[25D] Masaryk-Ideály a texty 1901-1903, s. 55. Arthur Schopenhauer (1788-1860) byl

německý filosof, dle něj neexistuje žádný rozumný základ světa, svět o sobě je slepá vůle

v různých jevových formách (fizykální síly, vůle k životu a jeho zachování) a svět se všemi

svými objekty je pro nás představou. Jeho teorie vůle je teorií pudu, vůle má pak být

silnější než poznání a intelekt. Vyhnout se utrpení stálého nenaplnění je možné pouze

radikálním popřením vůle (a individuality a života), jehož cílem je buddhistická extáze,

vytržení.

[26] Dokulil, s. 178-179.

[27] Mises, s. 68.

[27A] Polák, s. 58. Souhlasit lze jen s tím organizováním za 1. světové války.

Unrestricted

32

Literatura

1) Čapek, K. Hovory s T. G. Masarykem. Praha: Československý spisovatel 1969.

2) Dokulil, M. Masaryk a liberalismus. In. Gebhart, J. a Kuklík, J. Masarykův sborník XIII:

2004-2006. Praha: Ústav T. G. Masaryka 2006, ISBN 80-86142-22-1.

3) Hain, R. Teorie státu a státní právo v myšlení T. G. Masaryka. Praha: Univerzita

Karlova, Nakladatelství Karolinum 2006, ISBN 80-246-1045-0.

4) Hoppe, H. H. Ludwig von Mises a liberalismus. In. Mises, v. L. Liberalismus. Praha:

Liberální institut 1998, ISBN 80-86119-08-4.

5) Kárník, Z. Malé dějiny československé (1867-1939). Praha: Dokořán 2008, ISBN 978-80-

7363-146-8.

6) Kučera, M. Politický aspekt Masarykovy otázky sociální. In. T. G. Masaryk a sociální

otázka. Hodonín: Masarykovo muzeum v Hodoníně 2002.

7) Kučerová, S. T. G. Masaryk a sociální otázka. In. T. G. Masaryk a sociální otázka.

Hodonín: Masarykovo muzeum v Hodoníně 2002.

8) Mahler, Z. Ano, Masaryk. Praha: Nakladatelství Slávka Kopecká 2007, ISBN 978-80-

86631-60-8.

9) Masaryk, T. G. Cesta demokracie (I): soubor projevů ze republiky. Sv. první 1918-1920.

Praha: Čin 1934.

10) Masaryk, T. G. Cesta demokracie. II, Projevy, články, rozhovory 1921-1923. Praha:

Ústav T. G. Masaryka 2007, ISBN 978-80-86142-25-8 (váz.).

11) Masaryk, T. G. Cesta demokracie. III, Projevy, články, rozhovory 1924-1928. Praha:

Ústav T. G. Masaryka 1994, ISBN 80-901478-4-4.

12) Masaryk, T. G. Cesta demokracie. IV, Projevy, články, rozhovory 1929-1936. Praha:

Ústav T. G. Masaryka 1997, ISBN 80-901478-4-4.

13) Masaryk, T. G. Otázka sociální: základy marxismu filosofické a sociologické. Sv. první

a druhý. Praha: Masarykův ústav AV ČR 2000, ISBN 80-902659-9-5 a ISBN 80-86495-00-0.

14) Masaryk, T. G. Česká otázka; Naše nynější krize; Jan Hus. Praha: Masarykův ústav AV

ČR 2000, ISBN 80-902659-3-6.

15) Masaryk, T. G. Ideály humanitní; Problém malého národa; Demokratism v politice.

Praha: Melantrich 1990, ISBN 80-7023-036-3.

16) Masaryk, T. G. Ideály humanitní a texty z let 1901-1903. Praha: Ústav T. G. Masaryka

a Masarykův ústav - Archiv AV ČR 2011, ISBN 978-80-86142-36-4.

17) Masaryk, T. G. Juvenilie: studie a stati 1876-1881. Praha: Ústav T. G. Masaryka 1993,

Unrestricted

33

ISBN 80-901478-2-8.

18) Mertová, K. Posluchači Zemědělské technické školy v Kadani 1918-1938. In:

Machačová, J. a Matějček, J. Studie k sociálním dějinám 7. Opava: Slezské zemské

muzeum v Opavě 2001, ISBN 80-86224-24-4.

19) Mises, v. L. Liberalismus. Praha: Liberální institut 1998, ISBN 80-86119-08-4.

20) Mises, v. L. Lidské jednání: Pojednání o ekonomi . Praha: Liberální institut 2006, ISBN

80-86389-45-6.

21) Polák, S. T. G. Masaryk: Za ideálem a pravdou 7: Osobnost. Praha: Masarykův ústav a

Archiv AV ČR a Ústav T. G. Masaryka 2014, ISBN 978-80-86142-48-7.

22) Procházka, J. „Sociální“ u T. G. Masaryka. In. T. G. Masaryk a sociální otázka.

Hodonín: Masarykovo muzeum v Hodoníně 2002.

23) Rákosník, J. T. G. Masaryk a sociální otázky v první Republice československé. In. T. G.

Masaryk a sociální otázka. Hodonín: Masarykovo muzeum v Hodoníně 2002.

24) Soubigou, A. Tomáš Garrigue Masaryk. Praha-Litomyšl: Paseka 2004, ISBN 80-7185-

679-7.

25) Srovnal, J. Masarykova otázka sociální. Dílo a dějiny. In. T. G. Masaryk a sociální

otázka. Hodonín: Masarykovo muzeum v Hodoníně 2002.

26) Šol e, Z. Masarykův zájem o socialismus a o dělnické hnutí. In. T. G. Masaryk a

sociální otázka. Hodonín: Masarykovo muzeum v Hodoníně 2002.

27) Telec, J. Vzdělání popřejte každému, ode všech žádejte, aby byli slušnými lidmi, a

bděte! In. Masarykova filozofie pojetí demokracie a existence pluralitního politického

systému 1. republiky. Hodonín: Masarykovo muzeum v Hodoníně 1997.

28) Vencovský, F. Dějiny českého ekonomického myšlení do roku 1948. Brno: Nadace

Universitas Masarykiana 1997, ISBN 80-210-1624-8.

29) Vykoupil, L. Slovník českých dějin. Brno: Julius Zirkus 2000, 2. vydání, ISBN 80-

902782-0-5.

30) Vykoupil, L. Zasloužil se o stát: Tomáš Garrigue Masaryk. In. Osobnosti moravských

dějin (1). Brno: Matice moravská 2006, ISBN 80-86488-38-1.

31) Znoj, M. Masarykova kritika liberalismu a moderní doby: Několik poznámek k

Masarykově politické filozofi . In. T. G. Masaryk a sociální otázka. Hodonín: Masarykovo

muzeum v Hodoníně 2002.

Unrestricted

34

Dodatek - Velký starý muž aneb Masaryk a socialismus

Úvod

Kniha “Velký starý muž: Kniha o Masarykovy” byla sepsána roku 1938 sudetoněmeckým

sociálním demokratem Josefem Hofbauerem, který Masaryka poměrně dost obdivoval, i

když ne nekriticky. Kniha představuje zajímavý pohled na prvního československého

presidenta z pohledu Němce, tedy jakoby pohled z druhé strany.

V knize v podstatě najdeme dobový nástin Masarykova života. A několik kapitol, které

rozebírají Masarykovy postoje k některým záležitostem, jako jsou třeba dělníci,

demokracie, socialismus, Němci, autonomie atd.

Socialismus a dělníci

V minulosti jsem sepsal studi na téma Masarykova postoje ke klasickému liberalismu. V

ní jsem napsal, že: “Je také zřejmé, že Masaryk nebyl příliš velkým stoupencem

zespolečenštění výrobních prostředků - tj. socialismu. Socializovat chtěl vzdělávání

(vzděláváni je ovšem velmi významná oblast) a vyslovil se i pro socializaci dopravních

prostředků a energetických zdrojů. Soukromé vlastnictví výrobních prostředků - tj.

kapitalismus - nemůže být dle Masaryka celý odstraněn. Můžeme tedy jen souhlasit s …

uvedenou charakteristikou (historika) R. Haina, podle které byl Masaryk pro sociálně

tržní hospodářství.”. A dále jsem uvedl, že Masarykovy názory nejlépe vyhovují systému

intervencionismu. Alespoň tedy tak, jak tento systém viděl ekonom Ludwig von Mises.

Systém intervencionismu je dle něj pořád tržní ekonomikou, na rozdíl od socialismu.

Autorita v něm usiluje o ovlivnění trhu intervencí své donucující síly, ale nechce úplně

eliminovat trh, snaží se, aby se trh vyvíjel jinak, než by se vyvinul na neregulovaném trhu;

jde de facto o izolované intervence, které se nekombinují do kompletně integrovaného

systému, který reguluje všechny ceny, mzdy a úrokové míry (1).

Josef Hofbauer se ve své knize samozřejmě snaží prokázat to, že Masaryk měl k

socialismu poměrně blízko. Což asi není úplně překvapivé, protože autor byl sám sociální

demokrat. Ovšem autor používá poměrně dost citací z Masarykových knih a projevů,

proto nelze jeho text přejít jen tak. Podívejme si nyní na několik Hofabauerových

poznatků o Masarykovi. Masaryk byl roku 1907 zvolen ve volebním obvodě Valašské

Unrestricted

35

Meziříčí za pomoci sociálnědemokratických hlasů proti klerikálnímu kandidátovi do

předlitavské říšské rady, stalo se tak ve druhém kole. O čtyři roky později už sociální

demokraté v Masarykově volebním obvodě nevyslali do voleb žádného vlastního

kandidáta a už v prvním kole hlasovali přímo pro Masaryka (2). Na Velikonoce roku 1907

ve Valašském Meziříčí Masaryk mimo jiné řekl: “My socialisté věříme, že chudobu

vykořeníme. Socializace celého politického a národního života - toť úkol také nás

nedělníků.” (3).

Autor dále uvádí, že Masaryk nezískal jen přízeň svého československého lidu, ale i

respekt, důvěru, úctu a lásku mnoha, přemnoha Nečechů, především sudetoněmeckých

a maďarských socialistických dělníků. A nebylo to pouze tím, že se často zasazoval o

práva dělníků, že všemožně požadoval jejich vzestup (4). Dokonce lze říci, že tuto přízeň

Masaryk získal již před koncem 19. století. Když roku 1899 stávkovali v Brně textilní

dělníci (Brno tehdy bylo nazýváno rakouským Manchasterem a patřilo k největším

textilním a vůbec průmyslovým centrům monarchie) za kratší pracovní dobu (10 hodin),

přispěchal jim na pomoc Masaryk. V listu německé sociální demokracie “Volksfreund”

tehdy napsal: “Já sám jsem v zásadě pro osmihodinový pracovní den, v současném

požadavku stávkujících tedy spatřuji pouze malé splacení dluhu. Nebudu uvádět

všeobecně známé argumenty pro zkrácení pracovní doby; je prokázáno, že kratší

pracovní doba umožňuje intenzivnější a lepší práci.” (5). Dále Masaryk uváděl příklady z

rosicko-oslavanského uhelného revíru. Podnikatelé měli dle něj dělníkům nabídnout

možnost vykonávat energickou, intenzivnější a dokonalejší práci. Přičemž: “Podnikatelé

budou možná muset krátce přinést oběti. Ale tyto oběti budou jistě malé a vzhledem k

očekávaným výhodám ani nestojí za řeč.” (6). Čili zřejmě nemělo dojít ke snížení mezd,

ale jen k omezení délky pracovní doby, ovšem při zachování daného výstupu produkce.

Čili dělníci měli pracovat intenzivněji. Dělník, který v práci by raději chtěl zůstat v práci

déle a pracovat bez velkého spěchu (práce kvapná málo platná) by měl tedy smůlu. Další

možností by bylo lepší technické a organizační vybavení práce, což ovšem vyžaduje vedle

nějakého času i úspory a investice. Ale právě od 90. let 19. století neslo brněnské

vlnařství neklamné známky postupující krize a kumulace neřešených problémů, i když se

to netýkalo všech podniků. Jedním (čili ne jediným) z důvodů tohoto trendu bylo i to, že:

“Mezi významné faktory patří patrně také poměrně úspěšné dělnické hnutí, které v Brně

v séri stávek vymohlo pro zaměstnance vyšší mzdy a zvýšilo tak opět nároky na

Unrestricted

36

modernizaci a intenzifikaci výroby, kterým už podnikatelé nebyli schopni či ochotni

dostát.” (7). Při bližším pohledu se situace zřejmě nejevila být tak dobrou.

Masaryk se někdy v tu dobu stal poradcem sociálně demokratických důvěrníků, jakými

byli Dědic, Hybeš a Steiner. Věnoval i tisíc zlatých na založení sociálně demokratického

deníku “Právo lidu”, což tehdy byla značná suma. Již mnohem dříve - roku 1891 - se

Masaryk velmi vřele vyjádřil pro zavedení povinného starobního a invalidního pojištění

(8). V tu dobu existovalo povinné invalidní pojištění jen pro dělníky pracující se strojním

vybavením. Příznačné je, že: “V parlamentním projevu 25. ledna 1892, v němž hovořil o

reformě právnických a státovědných zkoušek, Masaryk prohlásil, že úkol práva je dnes

úkolem sociálním. Sociální otázka je podstatou současného společenského života.” (9).

Zřejmě to bylo myšleno tak, že státní právo mělo sloužit sociálním reformám, což by

splňovalo výše uvedenou představu o intervencionismu.

Konečně pro ilustraci Masarykových levicových názorů najdeme v Hofbauerově knize

poměrně známou Masarykovu citaci z roku 1907: “Můj socialismus, to je jednoduše láska

k bližnímu, humanita. Přeji si, aby nebylo bídy, aby všichni lidé slušně žili prací a v práci,

aby každý měl pro sebe dost místa, elbow-room, jak říkají Amerikáni. Humanita, to není

bývalá filantropie; filantropie pomáhá tu a tam, ale humanita hledí opravit poměry

zákonem a řádem. Je-li toto socialism, tož dobrá.” (10). Dozajista mělo býti v Masarykově

vidění světa dosaženo nápravy společnosti pomocí intervencí státu (zákona a řádu) do

společnosti. Což ovšem nutně nemuselo znamenat odstranění soukromého vlastnictví

výrobních faktorů.

Připomeňme ještě, že když se rozpadalo Masarykovo dlouholeté přátelství s pozdějším

prvním československým premiérem Karlem Kramářem, tak to Kramář přisuzoval na vrub

tomu, že Masaryk šel hodně nalevo, zatímco Kramář sám šel v mnohých věcech trochu

napravo (11).

Charlotta Masaryková

Pro zajímavost o Masarykové ženě píše autor (podobně jako jiní) přímo jako o socialistce.

Cituje spisovatele Jana Herbena, který psal o tom, že Charlotta Masaryková uznávala

námitky svého muže proti marxismu, přesto však byla členkou organizovanou v sociální

demokraci a platila měsíční příspěvky a pomáhala s vydáváním Ženského listu (12).

Spisovatel Zd. Mahler uváděl, že Charlotta - dle ní, kdo neměl sociální cítění byl darebák -

Unrestricted

37

vstoupila do sociálně demokratické organizace a pomáhala kolportovat dělnický tisk,

zúčastnila se schůzí a průvodů. Lze říci, že Masaryk ji v závěsu následoval. Ne ovšem zcela

důsledně (13). Dle Hofbauera byly Masarykovy názory na ženskou otázku skrznaskrz

socialistické (14).

Individualismus a pochybnosti o socialismu

Samozřejmě Hofbauer nezastírá, že Masaryk patřil mezi kritiky marxismu (15). Dále dle

autora Masaryk sám uváděl v jednom hovoru s Karlem Čapkem: “Jsme individualista a

demokrat - v životě i metafyzicky. Věřím, že každá duše je duši rovná, každá duše je svá,

samostatná a svéprávná.. Být samostatný, být samosprávný a soběstačný, to právě

znamená nežádat od druhého, aby ti dával, co můžeš a máš dělat pro sebe sám. Není jen

žebrota podomní, je i žebrota mravní. Já vždycky chtěl, aby každý by sám sobě pánem.

To platí politicky, sociálně i mravně. Být si pánem: to zahrnuje svobodu i kázeň.” (16).

Připoměňme, že polský historik Marek Bankowicz uvádí (mimo jiné) ve své knize

“Kritikové marxismu”, že dle Masaryka byl marxismus jedním z nejvýznamnějších

sociálních učení své doby, protože se významně přičinil o politické zrovnoprávnění

nejnižších vrstev společnosti, především průmyslového dělnictva (17). Ale dle Masaryka

také je omylem marxismus to, že zbožšťuje člověka jakožto tvůrce veškerenstva, a tím se

stává „neautentickým humanismem“ – „titanismem“. Masaryk ve svém díle Česká

otázka, kterou vydal roku 1895, hájil postoje sociální demokracie, jelikož zastával

stanovisko, že sociální problémy nižších vrstev je bezpodmínečně nutné řešit, nikoliv

však podle marxistického scénáře. Socialistický požadavek by měl být spjat především

s reformou rozdělování statků a ne – jak chtějí marxisté – s problematikou moci a

politiky (18). Dále dle Masaryka je v politickém smyslu ideálem marxismu státní

socialismus, zbavený individuality a svobody. Marxismus dle něj dokonce obsahuje jakýsi

proletářský panteismus, protože povyšuje dělnickou třídu na úroveň Boha (19).

Ve svém poselství k prvnímu výročí republiky (tedy roku 1919) měl Masaryk velmi

zajímavý projev: “Tak jak se žádá státní rozpočet, stejně tak musí se žádat veřejný

rozpočet všech podniků a závodů ve státě, rozpočet výroby, rozpočet všech potřeb. Marx

a jeho stoupenci správně analyzovali anarchi novodobé výroby: bez znalosti všech

hospodářských sil, bez znalosti celkové produkce a potřeb nelze zahájit úspěšnou

socializaci. Socializace dále není možná, jestliže masy pracujícího lidu, jestliže dělnictvo

se nenaučí pochopit celý proces výroby a distribuce… Při socializaci neběží také pouze o

Unrestricted

38

to, aby se dělnictvo účastnilo vedení závodů. V normálních poměrech správa nějakého

závodu již hotového není věcí nejtěžší; avšak při hospodářské a sociální reformě tak

pronikavé neběží jen o spolusprávu nebo převzetí závodů zavedených, nýbrž o vytvoření,

zavedení závodů nových, nebo alespoň o zdokonalování a účelnou přeměnu závodů a

celé hospodářské praxe a organizace…Neběží jen, abych tak řekl, o socialismus

distribuce, ale o socialismus produkce… Problém je příliš vážný, abych o svém stanovisku

chtěl zanechat pochybnosti, proto výslovně prohlašuji, že proti socializaci nejsem.. Jsme

přece již hluboko v postátnění; ovšem právě to postátnění může nás naučit, že

postátnění není vždy socializací. Bude nezbytné, aby se problém socializace přesněji, než

posud studoval a rozebíral; nelíbí se mi, že tak četní přívrženci a odpůrci nevnikají nad

pouhé heslo. A zejména nesmí se dělnictvu tolik slibovat; je pochybno, vedlo-li by se

dělníkům v prvých stádiích socializace lépe než za režimu kapitalistického; není

vyloučeno, že se mu dokonce povede hůře.” (20). Hofbauer z toho vyvodil, že Masaryk

tvrdil, že socializace hospodářství vyžaduje veřejnou kontrolu všeho hospodaření. Ale z

uvedené citace jsou především velmi patrné pochybnosti o socializaci. Jednak je potřeba

sesbírat obrovské množství různých informací (..bez znalosti VŠECH hospodářských sil,

bez znalosti celkové produkce a POTŘEB nelze zahájit úspěšnou socializaci…). Ale

zároveň je nutné si uvědomit, že řadu informací je nutné teprve objevit, a ty tudíž

nemohou být nyní zpracovány (…neběží jen o spolusprávu nebo převzetí závodů

zavedených, nýbrž o vytvoření, zavedení závodů NOVÝCH, nebo alespoň o zdokonalování

a účelnou přeměnu závodů a celé hospodářské praxe a organizace…). Přičemž je

pochybno, zda se dělníkům bude vůbec dařit lépe a navíc lidé se pohybují jen na povrchu

znalostí o socialismu a nejdou vůbec do hloubky. S určitou nadsázkou by se dalo tvrdit,

že Masaryk v tomto projevu v kostce zveřejnil základy kritiky socialismu z pera rakouské

školy. Zhruba ve stejné době, kdy Ludwig von Mises formuloval svoji kritiku socialismu.

Ten v roce 1919 vydané knize “Národ, stát a ekonomie” napsal, že: “Boj proti chybným

socialistickým doktrínám, tak není speciálním zájmem jedné třídy, ale týká se všech;

všichni by trpěli za omezené produktivity a pokroku způsobeného socialismem.”.

Soukromé vlastnictví výrobních faktorů plní dle něj svoji společenskou funkci přesunem

výrobních faktorů do rukou těch, kdo nejlépe rozumí, jak je použít. A von Mises

upozornil i na utopičnost marxismu: lidé sledují (své) speciální zájmy ve světě tržní

ekonomiky, ale ve světě socialistické ekonomiky prý náhle začnou sledovat veřejný zájem

(21).

Unrestricted

39

Ostatní

Hofbauera, jakožto Němce, přirozeně zajímal Masarykův postoj k autonomi . Hofbauer

tedy uvádí třeba citaci, která dokládá Masarykův pozitivní postoj k autonomi : “Území

krajů, jakožto i okresů, by mělo být, pokud možno jazykově odděleno: ‘Já pán - ty pán,’

říkám spolu s Havlíčkem. Ve větších městech s významnými národnostními menšinami

mohou být národní obce zřízeny podle obcí náboženských.” (22). Ta tomu bylo v

podstatě do roku 1848, kdy některá města vedle vlastního města měla zcela

samosprávné židovské obce (Třebíč, Boskovice, Polná atd.).

Zaujalo mne i Masarykovo volání po novém demokratickém člověku: “Demokracie, nová

demokratická republika vyžaduje nových lidí, nového člověka, nového Adama. Člověk je

bytostí zvykovou; máme-li mít demokraci opravdovou, moderní, důslednou, musíme

odvyknout starším zvykům politickým, to jest všem druhům a formám násilnosti. To

především znamená také heslo - odrakouštět!” (23). Samozřejmě demokraticky

odhlasované zákony je v konečném důsledku nutné taktéž prosazovat násilně. Ovšem

volání po novém demokratickém člověku, které je na uvedené citaci zajímavější,

připomíná poněkud volání po novém socialistickém člověku. Možná, že v tomto tkví

aspoň část zdroje naší nynější krise.

Naopak stěží lze něco namítat vůči Masarykově představě, že láska ke svému národu

není na rozdíl od šovinismu nepřítelem národů a lidstva. “Láska ke svému národu

nevyžaduje nelásky k národu jinému.” (24).

Závěr

Masarykovy názory i dle Hofbauerovy knihy skutečně nejlépe vyhovují systému

intervencionismu. Masaryk nebyl klasický liberál, ale nebyl ani, i přes určité sympatie,

socialistou. Je také patrné, že některé obavy ze socialismu u Masaryka pramenily

poněkud překvapivě z ekonomického hlediska. Konečně Hofbauerovu knihu lze jistě

čtenářům doporučit.

Unrestricted

40

Poznámky:

(1) Mises, L. v. Interventionism: An Economic Analysis. Indianopolis: Liberty Fund 1998

(2011), str. 7.

(2) Hofbauer, J. Velký starý muž: Kniha o Masarykovy. Olomouc: Burian a Tichák 2018,

str. 56 a 78. Roku 1907 by Masaryk zvolen již podruhé, protože byl již poslancem v letech

1891-1893.

(3) Tamtéž, str. 78.

(4) Tamtéž, str. 14-15.

(5) Tamtéž, str. 69.

(6) Tamtéž, str. 69-70.

(7) Vlnařská centra Evropy: Od počátků do 20. století: Brno-Jihlava. Brno-Jihlava: Archiv

města Brna 2008, s. 35.

(8) Hofbauer, J. Velký starý muž: Kniha o Masarykovy. Olomouc: Burian a Tichák 2018,

str. 71, 72 a 73.

(9) Tamtéž, str. 73-74.

(10) Tamtéž, str. 123.

(11) Lustigová, M. Karel Kramář: První československý premiér. Praha: Vyšehrad 2007,

str. 71.

(12) Hofbauer, J. Velký starý muž: Kniha o Masarykovy. Olomouc: Burian a Tichák 2018,

str. 60.

(13) Mahler, Zd. Ano, Masaryk. Praha: Nakladatelství Slávka Kopečná 2007, str. 50.

(14) Hofbauer, J. Velký starý muž: Kniha o Masarykovy. Olomouc: Burian a Tichák 2018,

str. 64.

(15) Tamtéž, str. 123.

(16) Tamtéž, str. 35-36.

(17) Bankowicz, M. Kritikové marxismu. Brno: Barrister & Principal 2013, str. 79.

(18) Tamtéž, str. 80-81.

(19) Tamtéž, str. 81.

(20) Hofbauer, J. Velký starý muž: Kniha o Masarykovy. Olomouc: Burian a Tichák 2018,

str. 129-130.

(21) Mises, L. v. Nation, State and Economy: Contributions to the Politics and History of

Our Time. Indianopolis: Liberty Fund 1983 (2006), str. 153, 154, 159 a 160.

(22) Hofbauer, J. Velký starý muž: Kniha o Masarykovy. Olomouc: Burian a Tichák 2018,

Unrestricted

41

str. 88.

(23) Tamtéž, str. 112.

(24) Tamtéž, str. 161.

Unrestricted

42

OBSAH

Předmluva (2)

I. DÍL (3)

Úvod (3)

1. Liberalismus, socialismus, svoboda myšlení a tisku (4)

2. Násilí a právo (8)

3. Právo na sebeurčení a změna státních hranic a autonomie (10)

II. DÍL (13)

4. Sociální otázka (13)

5. Vzdělávání (16)

6. Znovu socialismus (17)

III. díl (19)

7. Pozemková reforma (19)

8. Masaryk, ekonomie a hospodářská politika (21)

9. Pár zajímavostí (24)

10. Závěr (26)

Poznámky (27)

Literatura (32)

Dodatek - Velký starý muž aneb Masaryk a socialismus (34)

Unrestricted